ДЕЦАТА НА ВЕКА
Родихме се в разрушен свят.
Войните бяха свършили.
Нямаше нито идеали, нито слава, за която да умрем.
Отчаянието беше религията ни, а пренебрежението наша страст.
Жените бяха облечени в бяло- като булки,
а ние- младите мъже, носехме черно като сираци
и ги гледахме безчувствено с богохулство на уста.
Живеех в пустошта, обгърнат в егоизъм,
докато случайно един ден я срещнах.
Чакай, за бога!
Какво има? Поне можеше да ми кажеш.
Това е просто един роман. - Изповед е. Което ще рече- истина!
Наистина ли съм такава сухарка?
Никой не познава себе си в книгите.
Но читателите, да. Повярвай ми, Булоз.
За бога, Жорж!
Кракът му е по-добре.
Напои го! - Да, мадам.
Букроан! Тиквите узряха. Време е за сладко.
Да отидем в градината.
Жорж!
Защо не напишеш своя собствена версия?
Може би някой ден.
Но ти няма да си издателят. Довиждане, Булоз.
Вземи обедната карета.
Няколко години по-рано. Юни 1832.
Мамо! - Какво правиш тук долу?
Вдигат много шум. Не мога да спя.
Връщай се в леглото. След малко идвам.
Ще им кажа да са по-тихи. Лягай, късно е.
Татко ли крещи?
Говорят за политика. - Пак ли е пиян?
Не, знаеш как обича виното си.
Хайде, заспивай!
Не я изгасяй!
Ще отидем ли някога в Париж? - Защо?
Да се махнем от този шум. Ти обеща.
Не знам.
Париж. Няколко дни по-късно.
Хайде!
Стой тук! Не мърдай! Пази чантите!
Соланж!
Книгата ми!
Морис!
Мамо!
Пусни ме!
Трябва да вляза.
Не и с тези дрехи. - Арор!
Нямате шапка. - Изгубих я.
Казаха ми, че си тук.
Откъде идваш? - От Шаторо. Не получи ли писмото ми?
Оставих съпруга си.
Поне може ли да седнем?
Ела оттук.
Наранена ли е? - Не.
Дайте й малко сол.
Едва ли ще припадна, но дайте на децата подсладена вода.
Ами холерата? Донеси чай.
Не знаят ли какво става?
Бул. "Св. Мартен" е като гробище. - Живея наблизо.
Тръгвай. Ще ти трябват приятели в Париж.
След обяд често съм у дома. Казвам се Мари Дорвал. Актриса съм.
Латуш- редактор на "Фигаро".
Баронеса Дюдевант. Написахме "Роз е бланш" заедно.
Вие сте Жул Санд? - Да, но писахме заедно.
Не можах да използвам фамилията си, затова Сандю ми даде половината.
Значи Арор Санд. - Искам мъжко име.
Никой не слуша жените. - Самите жени- да. Това е предимство.
Аз съм писател, не жена, която пише.
Искам да ме наричат Жорж.
Жорж, а не Жоржия.
Жорж. Пура?
Няма да си разпери опашката. Покажи му опашатата си задница.
По-естествено.
Крясъкът на пауна е като стон на любовник.
Мюсе, животните ми не те ли вдъхновяват?
Сложи ги в клетка и ще ги възкачи.
Стига вече.
Какво има? - Не е заради теб. Дразнят ме.
Да сменим плячката.
Какво ще кажеш за актриса? -Тя е плячка за Сафо.
Така ли? - Залагам 1 000 франка.
Готово.
Виждаш ли онази жена? Искам да я прелъстиш.
Това е Мари Дорвал.
Искам да видя ръката ти между краката й.
Отивай, аз ще гледам. И честно.
Какво има?
Боя се. - От кого?
Мюсе.
Внимавай! Безмилостен и злонамерен е.
Към кого? - Към жените, разбира се.
За разлика от нас, мъжете са много крехки любовници.
Човъркат стари рани.
Хайде, Мари, цяла нощ ли ще говориш.
Странно е как опитът прави мъжете по-силни, а жените по-слаби.
Ето те. Знаех си.
Ще приемеш ли мръсните ми пари?
Мръсни ли? Знаеш ли какво значи тази дума?
Да се захванем с нещо по-сериозно.
Видях те, че рисуваш.
Покажи ми!
Не, не е хубава.
Не си играй със страстта, Мюсе. Опасно е.
Ела.
Докато ви рисувах, ми се прииска...
Ще дойдеш ли с нас? - Не и тази вечер.
Извинете, г-не!
Мюсе!
Баща ти е зле. Холера.
Не влизай, Алфред!
Алфред!
Няма никой.
Къде е? Искам да го видя.
Пропусна дори смърта на баща си.
След една година.
Правите ръкави са най-добре. Палмир ли го е правила?
В кръста по-стегнато ли да е? - Ще изглеждам като кюнец.
И аз носех панталони по време на войната.
Искам да нося панталони и да ми е удобно.
Няма да ме забелязват.
Няма да имам нужда от придружител, когато дойда в театъра.
Ще донеса сакото.
Не мога да си позволя да ми перат дрехите всеки ден.
Изобщо вече няма да се съмняват за нас.
Не ме е грижа. С теб се чувствам най-добре в Париж.
Соланж, какво правиш? - Играя.
Омъжената жена е робиня.
Без права.
Не може да мисли за себе си, не може да има собственост,
нито да изживява еротично удоволствие.
Тишина!
По-лесно е жената да бъде обявена за фригидна,
отколкото да й се достави удоволствие.
Идеалът за жена на съвременния мъж е курва.
Почтената жена или се предава, или се самоубива.
Това е скандално!
Мари, тръгваш ли?
Имам нужда от въздух. Казах ти, че е грешка.
Да се изрече истината?
Понякога нещо не бива да бъде изричано.
Идея на Булоз ли беше?
Смяташ ли, че сгреших?
Няма да те разберат.
Важното е, че истинските ти приятели те разбират и подкрепят.
Пинсон тръгва. Виж какво мисли.
Всеки говори за теб. Книгата ти ще се продава като топъл хляб.
Говориш като хлебар.
Романтизмът не се продава вече.
Знам.
Дай ми пура. - Сред хората?
Какви хора? Всички си заминават.
Какво да кажа на Булоз? - Не струва нищо.
Ще ти изпрати чернова. - Да си избърша задника.
Вместо да лижеш чужди.
Мюсе, не знаех, че ще дойдеш.
Как си, Бюв?
О, Мари Дорвал!
Къде беше, Алфред?
Играх комар. Трябват ми 200 франка.
Шегуваш се. - Сериозно.
Четенето свърши ли?
Капо дьо Фелид, критик, "Ревю дьо Пари".
Ще пиша за четенето Ви в колоната си.
Благодаря, г-не. - Моля. Ще ви окалям достатъчно.
Може да се обличате като мъж, но сте по-низка и от жена.
С достатъчни познания по синтаксис, за да свържете мръсните си мисли.
Книгата ще се продава на килограм.
Ще го изпратя.
Изпий това. Не плачи пред тях.
Защо да плача? - Не знам. Глупостта ме кара да плача.
Това не беше глупост. Това беше омраза.
Омраза на критик. Е, и? Омраза за 3 пенса на ред.
Заради този идиот ще прочета книгата ти.
И аз минах през това.
Преди 3 години. Поставиха една моя пиеса.
Искаше ми се да убия всички.
Критици, публика, актьори и себе си, за наказание.
Защо? Защото си ги отегчил ли?
По-лошо. Опитах се да ги удовлетворя.
Мразиш публиката ли? - Напротив.
Разбрах, че не пиша за тях.
Удоволствието от писането е в самото писане.
Става нещо ужасно.
Не смея да ти кажа.
Искам да те целуна- тук и сега.
Не се притеснявай, няма.
Знам, че е невъзможно.
Жадна съм. - Стой тук!
Какви са тези истории с Мерми?
Какво? - Дорвал разказва на всички.
Шегуваш се. - Там е.
Какво правиш? Разкриваш тайните ми на всички ли?
Опитвам се да им обясня същността ти-
не знаеш що е удоволствие.
Вече нямаш тайни. Нали това искаше?
Поне 30-тина мъже са готови да те задоволят.
Но си е фиаско.
Предизвикваш мен и хората.
Налагаш им себе си. Това е много неприятно.
Току-що тръгна.
Дръж!
Изпусна го. Друга забава, други хора.
Тепърва ще се забавлява. - Жорж!
Сдърпах се с Мари. - Критиците воюват.
Предстоят дебати.
Тук са!
Прилича на ковчег. - Не, това е вана.
Тежко ли е? - Разбира се.
Защо ще те къпят? - Заради портрета му.
Г-н Делакроа ще рисува битка, с войници...
Голи войници ли? - Време е за баня, Планш.
Много лоша идея.
Хайде, г-н Планш!
Аз ще платя водата. - Престрашете се!
Здрасти, как се казваш? - Морис.
Майка ти тук ли е?
О, не съм рак.
Малко студена вода? Бюв, затвори вратата!
Ще ме умориш.
Имаме гост.
Мусе! - Трябваше да платиш за вход.
Простете. - Домът ни винаги е отворен.
Познавате Алфред Мусе.
Подложих се на това унижение, защото Жорж ще ми изтърка гърба.
Студено ми е. Затворете вратата.
Току-що прочетох книгата Ви.
Боях се, че няма да ми хареса.
Приличате на Марат.
Мусе, ела да се изкъпем.
Дойдох не когато трябва.
Мусе, във ваната!
Ела, ще ти направя място.
Отстъпвам му реда си, Планш.
Приятна баня.
Ще дойда друг път.
Гледахте ли "Луи XI" на Бокаж? - Пиесата май е ужасна.
Запазих ложа за довечера.
Ядосан ли сте? - Не е Ваша вина.
Актьорите развалят пиесата. - А актрисите?
Те разбиват сърца.
Кой е? - Дюдевант.
Лека нощ.
Елате, искам да Ви дам нещо.
Имате ли пет минути? - Разбира се.
Ще събудите Букроан. - Кучето ли?
Още ли си буден?
Подготвях уроците за утре.
Какво щях да правя без теб?
Мамо! - Още ли е буден?
Аз ще отида. - Не, не.
Как беше пиесата?
На 10-тина пажа им трябваха 3 действия, за да се избият.
Романтичната драма е мъртва. Достигна съвършенство много рано.
Юго и Дюма разглезиха публиката.
Този мним Ренесанс!
Вие сте разглезен.
Това са най-великите писатели на века.
Едва в началото на века сме.
Трябва да тръгвам. - Не, чакайте!
Единственият ни екземпляр. - Морис иска вода.
Сънувал е кошмар. - Ще стане писател.
Ето, искам мнението Ви.
Не е историческа драма, нали?
Напротив. Но щом мразите жанра, ще бъдете безкомпромисен.
"Заговор през 1537год. " Нямам търпение да я прочета.
Лека нощ. Искате ли свещ?
Не, като котка съм.
Живея през нощта. Виждам на тъмно.
Ударихте ли се? - Не, добре съм.
Какво има? - Пиесата!
Прочетох я на един дъх. Невероятна е!
По-тихо.
Знаете ли какво е това?
Вашият Лоренцо е Хамлет! - По-тихо.
Италиански Хамлет, но Хамлет.
Какво има? - Букроан тук ли спи?
Да, защо?
Събудих Ви. - Не, работех.
Искате ли кафе? - Да.
Къде намерихте тази история?
В хрониките на Варши. Не съм измисляла нищо.
През 1537год. тиранин, управлявал Флоренция,
бил убит от братовчед си, Лоренцо де Медичи.
Истинска история.
Героят ми хареса, особено тъмната му страна.
Накрая бих го убил като куче.
Не, иска свобода. - Свобода ли?
Хората мечтаят за свобода, но никой не я иска.
Свободата е ужасяваща. Тиранията е по-удобна.
Седнете!
Шокирах републиканското Ви съзнание.
Виждало е и много по-лошо.
Десет години бях баронеса.
Грешите.
Тиранията в брака съвсем не е удобна.
Толкова е спокойно без приятелите Ви бохеми.
Какво ще правим с Лоренцо? Да го убием ли?
Единственият възможен край.
Имате да пишете завършек.
Не, трябва да преработим цялата пиеса.
Лоренцо влиза. Меланхоличен.
Дюкът тихо:
"Виж го- изтощен от дива треска"
"Срами родителите си. Майка му плаче. "
"Вижте поклащащата се последица от оргия."
"Вижте- поклащащата се
последица...
от оргия."
"Срами родителите си,
майката плаче във Флоренция:
Ето проклетия Лоренцо- шпионинът, предателят. "
Предавали ли сте някого?
Може би.
Хареса ли Ви? - Надявам се, че не.
Сърцето ти е твърде непокварено, за да разбереш Лоренцо.
За него предателството е възбуждащо като любовта.
Изпитва удоволствие едва, когато жертвите му осъзнаят истината.
Мисля, че сте прав.
Не разбирам извратеността.
Трудно ми е да повярвам, че съществува.
Научих това от първата си любовница.
Прелъсти ме, за да ме предаде.
Разбирам Лоренцо много добре.
Аз съм способен на същото. - Би могъл да убиеш братовчед си?
Почти убих брат си по време на лов.
Героят ти е като мен. Как успя?
Просто си представих най-лошото.
После се появи ти.
Мамо, Морис ме блъсна в една локва.
Но не падна. - Лъже, не съм я блъснал.
Какво правите? Излезте!
Не ги будете, елате.
Какво става? - Работиха.
Хайде да ги изненадаме.
Докога са работили? - Цяла нощ.
Ще им изпечем ябълков пай.
Внимавайте!
Три месеца не са много време.
Ще мисля за теб всяка вечер.
И аз. Тръгвайте!
В кошницата има пиле и круши.
Ела, миличък. Прегърни ме!
Предай много поздрави. Тръгвайте!
Ще отидем ли пак в зоопарка?
Да, ще видим и маймуните.
Прав е. Ще се върнат скоро.
Няма. Баща им ги изпраща в пансион.
При теб ще научат повече. - Нямам избор.
Не искаш ли да видиш Рим? Флоренция?
Да докоснеш мрамора, да видиш палатите?
Молците имат прекрасен живот.
Няколко дни, прекарани танцувайки... - В огъня, нали?
Имат право да изгорят.
Животът е прекалено кратък, за да е хубав.
Не трябва.
Не мога да те обичам така.
В сърцето си имам място само за истински приятел.
Ако го искаш, твое е.
Какво има? - Глътнах един молец.
Мамо, знаеш ли, че Алфред пише шедьовър.
Така ли? Хермин, не си яла нищо.
Остави й чинията!
Нова поема? - Не, ще си доволна- пиеса.
Крайно време беше. Със сигурност ще пожъне успехи.
Да, защото разбрах какво проваля една пиеса-
публиката и актьорите.
Пиесата ще се чете. Няма да се поставя.
Наричам я "театър във фотьойл".
Пиеса без постановка?
Какъв е сюжетът?
Конспирация във Флоренция по време на Медичите.
Между другото, планирам едно пътуване.
Трябва да докосна мрамора, да видя палатите.
Отивам в Италия.
Сам ли?
Още не е решено. - Да, мадам Санд ще реши.
Къде отиваш? - Напускам този дом.
Седни!
Хермин, остави ни!
Не биваше ли да я споменавам?
Тайна ли е? - Искаш да обсъждаме семейни тайни ли?
Говоря за настоящето.
Не си пропилявай живота с по-възрастна омъжена жена.
Върна си свободата.
Това казват всички.
Няма да ти позволя да заминеш. Забранявам ти.
Не и с тази жена.
Един ден ще ни благодариш.
Ти си луд!
Умолявам те, Алфред. - Махни се!
Не отивай. Страх ме е за теб. - Страхуваш се за себе си.
Алфред тръгва! - Не разбираш. Влюбен съм.
Може би я уважаваш, но не си способен да обичаш.
И унищожаваш тези, които те обичат.
Какво се е случило? - Ще ме приютиш ли?
Влизай.
Да не си изгубил ключа си? - Може и така да се каже.
Може да спиш на канапето.
Ако беше по-рано, можеше да отложа.
Отивам в "Жирардин". Искаш ли да дойдеш?
Не, благодаря. Днес гледах достатъчно театър.
Има чаршафи в шкафа. - Идеално.
Много е семпла, нали?
Цветът, може би. - Вероятно материята.
Това е тафта.
Или шалът...
Не, роклята е.
Това най-новият превод на Байрон ли е?
Булоз го изпрати днес следобед. Вземи го, ако искаш.
Каза ли на майка си за плановете ни за Италия?
Скарахме се.
Не е хубаво човек да се кара с майка си.
Тя каза същото.
О, стига сравнения. Позволи ми.
Какво е това? - Фрагонард, "Момичето с панделката".
Първата жена в стаята ми.
Сигурно знае доста неща.
Готово. - Ще ми помогнеш ли?
Сигурен ли си, че не искаш да дойдеш?
Не искам да те оставям.
Не се притеснявай.
Усещам аромата ти, след като си тръгнала.
Носиш оръжие ли?
Париж е опасен град.
Не бих искал да те срещам в гората.
Тръгвай, преди да е станало късно.
Каретата е тук.
Плати и я отпрати.
Чакай!
Имитираш страст, но не усещаш нищо.
Знам, че мъжете не бива да говорят така,
но авторът на "Лелия" трябва да вкуси този момент с мен.
Всеки ден мисля за тялото ти, за движенията му.
Представям си силуета ти, сенките му,
тайните, които крие.
Колко умело. Да не си отраснала в цирк?
Да, изпълнявах скока на смъртта.
Ако изрека думите, които се заклех да не изричам, не ми вярвай.
Ела тук.
Страхувам се от високо.
Ще скочим ли? - Хайде.
Никога няма да изживеем подобен момент.
Готови ли сме?
Ще скачаме ли?
Виждаш ли какъв съм.
Искам да ти дам толкова много, а мога да ти предложа само да умрем.
Бягай, докато имаш шанс.
Твърде късно е.
Баронеса Дюдевант?
Изчакайте, моля.
Против това пътуване съм.
Сигурно затова сте тук.
Това не е каприз. Италия го вдъхновява.
Синът ми ме уведомява за работата си.
Изчакайте до пролетта.
Планирал е да тръгнем след Нова година.
Моля Ви само да ми го върнете.
Не се притеснявайте.
Обичам го... Обичам го като...
Като майка?
Почакайте.
2 000 франка за пътуването му. Предпочитам да ги дам на Вас.
Не ми благодарете.
Цялата библиотека ли вземаш?
Пази ключа. Може да се върнеш някой ден.
Като че ли сме тръгнали за Новия свят.
Аз оставам тук. Ще съм тук, когато се върнете.
Малко напрашен, като чайник.
Хайде, пазете се.
Брадата ти боде.
Извинете, че изоставам. Заприлича на погребение.
Какво искаш да кажеш? - Сватба, ако така ви харесва.
Тъжно ми е. Риба се жени за заек.
Предполагам, че аз съм рибата.
Почти забравих.
Татко би искал да е у теб. - Благодаря ти, Пол.
Чудесно!
Пол, радвам се, че дойде.
Наистина тръгваш, а?
Залагам 1 000 франка, че ще се върнеш с друга жена.
Много си тактичен, Татет. - Къде е Делакроа?
Прости ми.
Ще пиша. - Внимавайте.
Ето, тръгваме.
Приятели, аз няма да пиша.
Чудесно. Няма да ни се налага да отговаряме.
Флоренция или Венеция?
Ще хвърляме жребий по пътя.
Обичаш я. - А ти?
Какво има? - Не искам да ме изядат дървениците.
Ще са големи късметлии.
Не съм добре. Имам треска.
Тялото ме боли.
Съжаляваш ли, че тръгнахме? - Никога не съм била по-щастлива.
Къде отиваш? - Не ми се спи. Отивам на палубата.
Къде беше?
Ръкописите ми!
Много си тиха. Италия не ти ли харесва?
Не мислех, че ще оставам нощем сама, докато ти си из града с кочияша.
Каретата за Венеция тръгва. Всички да се качват.
Какви общи теми за разговор имате?
Местен е. Показа ми града.
Какво очакваш да правя? Да те гледам как пишеш?
Ако искаш да стоя, накарай ме.
Не съм такава.
Под достойнството ти е.
Ако държиш нещо насила, го убиваш.
Не забеляза ли?
Какво, че е още пиян ли?
Не, сами сме. Най-сетне сами.
Не мога повече.
Не се сдържам. - Аз също.
Добър ден. Влизате във Венеция.
Австрийска територия. Паспортите, моля.
Това е Венеция? Във Венеция ли сме?
Джобовете му!
Намерих я.
Ето ключа.
Мадам Санд, за нас е чест да Ви посрещнем тук на Нова година.
Толкова съм впечатлен. Венеция Ви очаква с нетърпение.
Не съм добре. Може ли да намерите хинин и вода?
Да извикам ли лекар? - Ако може да намерите.
Ще се погрижа.
Повикайте д-р Паджело.
Трябва да легна. Качи багажа и плати на портиерите.
Не мога. Аз... - Какво има?
Обраха ме. - Какво?
Нападнаха ме.
Затвори прозореца, моля те.
Защо си толкова намусен?
Пристъп на меланхолия?
Да, ще отнеса меланхолията си в града.
Разбира се, приятно прекарване.
С това се справяш добре. - Можеше да ме убият.
Къде ще ходиш? - В най-близкото казино.
Нали нямаше пари?
Ще заложа наследството си.
Извинете. Аз съм д-р Паджело.
Благодаря, че дойдохте толкова бързо.
Имате треска. - Май имам и дизинтерия.
Сериозно ли е, докторе? Да остана ли?
Не се притеснявайте! Оставете я на мен.
Не съм добър болногледач.
Ще взема съседната стая.
Не разопаковай нещата ми.
Влезте.
Как е пациентката ми днес? - Май ме излекувахте.
Чувствам се много по-добре. - Страхувах се да не е тиф.
Наистина ли?
Пише за Вас във вестника.
Не знаех, че сте толкова известна.
Нито пък аз. - Жорж!
Чудо! Здрава си. Благодаря, докторе.
Как сте днес?
Какво си направил?
Какво? - Виж.
Дайте да го почистя. - Не, оставете.
Искам да имам спомен от снощните грехове.
Нещо случва ли се най-сетне?
Във вестника пише за нас.
За нас ли?
Пише най-вече за теб.
Позволете ми.
Може ли да се намери опиум тук?
Разбира се.
Против безсъние ли? - Не.
Против скука. Само скука не може да се убие тук.
Не харесвате града ми? - Разочарова ме.
Очаквах Венеция на Казанова, на Гуарди...
Не някакъв мъничък австрийски гарнизонен град.
Каза, че тук няма да видим австрийци.
Много хубаво.
Какво става? - Не знам.
Това е наше. Нямаме...
Момент.
Приятели, помогнете ни.
Продаваме всичко, дори мебелите.
Депортират ги и продават всичко.
И другите са толкова бедни. - Защо продават тук?
Евреите нямат право да търгуват извън гетото.
Трябват ни пари.
Недейте. - Настоявам.
Благодаря ви!
Нали каза, че нямаш нищо? - Спечелих в казиното.
До утре в 8 ч. в кафе "Флориан".
Прости ми.
Държах се отвратително.
Болестта ти ме ядоса. Мислех, че го правиш нарочно.
Никога не ме напускай.
Ръкописите ми!
Харесва ти да пишеш в леглото. На бюрото ли да спя?
Спи, където искаш, но не пиши навсякъде.
Ще завършиш ли "Лоренцацио"?
Защо да завършвам пиеса, която няма да се играе?
Защо да се поставя пиеса, която ще е провал?
Не заслужаваш таланта си.
Ето го.
О, не! Довел е приятелите си.
Нека да се върнем в хотела. - Не мога.
Ще останем 5 минути и ще кажа, че съм изморена.
Какво има?
Не сме женени. - Дай ми ръката си.
Ако искаше само ръка, да беше останала при съпруга си.
Намерихте ли опиум? - Съжалявам, забравих.
Заповядайте.
Тръгва ли?
Тръгва.
Мантията Ви?
Жорж, да ти представя Ромео.
Ще ти прави компания, когато ме няма.
Когато запее, знай, че си мисля за теб.
Значи няма да пее често. - Важно е качеството на песента.
Обличай се. Чака ни една гондола. - Трябва да работя.
Обещах на Булоз 150 страници до края на месеца.
Няма да плати, докато не ги получи.
Не знае ли, че вдъхновението има нужда от храна?
Защо дойдохме- да докоснем мрамора, палатите...
Затова ли всяка нощ си в публични домове?
Пътува дълго за такава малка промяна.
Може би греша.
Или венецианските курви са по-интересни от парижките.
Трябва да живея порочно, за да пиша добре.
Сигурна съм, че е така.
Е, и?
Много си презрителна за човек, който защитава жените.
Това някаква игра ли е?
Ако ще се състезавам, нека да е честно.
Нарисувай ме като тях.
Колко ще ми платиш? 30 дуката?
Май е ням. - Какво ще кажеш за 40?
Двадесет. - Прекрасно.
Ако ще играеш, играй по правилата.
Те са брутални, но и страстни.
Мъжете обичат да се пазарят. - Как ме искаш за тази цена?
Нежна? Смирена?
Страстна?
Груба? - Прекрати този цирк.
Не се опитвай да им подражаваш. Такива са по природа.
Грациозни са като животни.
Вече не си с мен.
Прав си.
Не обръщай гръб на човек, чийто тяло и душа си обичал.
Ти ме научи да обичам по този начин.
Щом не можеш да ми дадеш това, не искам нищо.
Опитахме всичко.
Изтощихме се.
Любовта не бива да изисква усилия.
Прости ми...
Не мисля, че вече те обичам.
Мосю дьо Мюсе, ето опиума Ви.
Взимайте по малко.
Вземете мантия, ще вали.
Има ли някой?
Излез!
Намерихме го в един канал.
Намерете носилка. Ще го отнеса оттук.
Носилка ли? - Извикайте д-р Паджело.
Д-р Паджело, да, добре.
Мадам Санд!
Заспала съм. - Почивайте си.
Нищо повече не може да се направи.
Вината е моя. Аз му дадох опиума.
Успокойте се.
Какво правите?
Дайте ми това шише.
Не мога да направя нищо повече. Но той може.
Починете си, моля Ви.
Аз ще остана с него.
Моля Ви.
Скъпи, Булоз,
Алфред е много болен.
Има менингит и лекарят е безпомощен.
Страхувам се за живота му.
Ако умре, не ме е грижа какво ще стане с мен.
Ако оздравее, не знам как ще платя на лекаря.
Засега не мога да ти изпратя нищо. Не мога да пиша.
Бълнува и не мога да го оставя сам.
Сбогом, приятелю.
Не пий кръвта ми, майко.
Отровна е.
Трябва да оздравееш, Алфред. Чуваш ли ме?
Защо ме погребвате?
Жив съм.
Сложили сте ме в ковчег, но аз съм жив.
Жив!
Уринира!
Това е урина. Ще оживее.
До преди няколко дни бих дала живота си, за да го спася.
Сега ми се иска да е вечно болен.
Полудявам.
В такъв случай, аз също съм луд.
Повече няма да мога да го погледна.
Важното е, че го спасихме.
Вие и аз спасихме живота му.
Пуснете ме, убийци! Искате да ме убиете!
Вземи си лекарството. - Искате да ме убиете.
Лекарят е тук, за да те лекува.
Не, не за да ме лекува.
Иска да ми източи кръвта. Като на прасе.
Така е, нали? Оставете ме!
Искам въздух. Искам да дишам.
Пуснете ме!
Не отваряйте прозореца!
Пуснете ме!
Не мърдай!
Слез от там.
Искам истински лекар- французин!
Аз съм лекар и говоря френски.
Не. Ти...
Ти си конспиратор.
Не си лекар, конспиратор си.
Нали така, Жорж? Конспирация през 1843год.!
Нали съм прав. Убийци!
Той е луд. - Жив съм!
Вземете ключа. - Ще ви убия и двамата!
Отворете вратата! Жорж! Ще я разбия!
Какво става? - Всичко е наред.
Ще му дам успокоително. Ще се усмири скоро.
Трябва да говоря с Вас.
Ще ви убия всички.
Д-р Паджело казва, че г-н Мюсе скоро ще оздравее.
Още преди две седмици казахте, че ще напускате.
Сега не можем да пътуваме. Сам виждате.
Но не сте плащали 10 дни.
Това директора на лудницата ли е?
Извинете, трябва да вървя.
Директора на лудницата. Дошъл е да ме прибере.
Французи...
Той е луд. - Халюцинира, но не е луд.
Изпий това.
Какво щях да правя без теб?
Жорж, отвори тази врата!
Отвори или ще я разбия!
Какво ще стане с нас?
Когато изляза оттук,
ще избия всичките ти любовници- и стари и нови.
Не отивай при него.
Не знаеш кой е този лекар.
Дяволът в човешки образ.
Какво е това? - Мръсен дявол.
Скъпи Пиетро,
Когато получиш това писмо, ще съм много далече.
Може би никога няма да го получиш.
Алфред е здрав и се прибираме у дома.
Ще съм до него, докато се нуждае от мен.
Никога няма да те забравя. Обичам те.
Сбогом. Жалко за нас.
Момент. Докторе!
Мадам Санд каза, че напуска, но имаме проблем.
Става въпрос за сметката й...
За какво са тези цветя? - За възкръсването ми.
Заповядай!
Излизал си? Не е ли още рано?
Пишеше ли? Нов роман?
Не, работя върху стария.
Прекъсвам ли те? - Не, току-що започнах.
Разбира се- Булоз.
Дайте ни по една глава всеки ден.
Не съм писала две седмици. - Не е в стила ти.
Грижех се за теб денонощно.
Нямаме никакви пари.
Да беше ме оставила в манастир. Нямаше да ти преча.
Не само за мен се грижеше.
Или така си мисля. Де да можехме да говорим честно.
За какво? Имам работа.
Права си. И аз трябва да се върна към писането.
Какво искаше да кажеш?
Докато боледувах ми се стори, че видях нещо
между доктора и теб.
Греша ли? - Да.
Закълни се!
Заклевам се.
Пусни ме!
Махни се от мен! - Виж. Погледни.
Виж лице на лъжкиня.
Виж! Изяж го!
Хайде, изяж го! Изяж си думите!
Никога не си ме обичала.
Никога.
Лъжкиня.
Никога не си ме обичала.
Господи, помощ!
Помощ!
Изправи се.
Не ме оставяй сама с него.
Не се страхувай! - Не ме оставяй!
Ще го изпратим на лечение.
Не ме затваряйте в лудница. Ще се върна в Париж.
Там ще ми помогнат.
Ще се върна, моля ви.
Не ме затваряйте в лудница. Ще се оправя.
Иди да се сбогувате.
Чака те дълъг път. Добре ли си?
Ако ще съм в лудница, предпочитам да е скоро и в Париж.
Не си луд.
В Париж ще се оправиш и ще забравиш.
Не искам да забравям.
Не искам да се излекувам от теб.
Каретата няма да чака.
Не разбра какво каза, нали?
Дълбоко в себе си си късметлийка. Не съжаляваш за нищо.
Оставих ти само лоши спомени. - Нямам лоши спомени и няма да имам.
Помня само хубавите неща, познаваш ме.
Ще ми пишеш ли?
Недей. Прав си.
Сбогом, Жорж.
Сбогом.
Грижи се за нея.
Пиши ми!
Тръгвай!
Жорж, след 4 дни ще съм много далеч от теб.
Искам да бъда честен.
Не мога да ти навредя от толкова далече.
Ако целувката ти ще е последната в живота ми,
искам да знаеш, че когато тръгнах,
осъзнах, че заслужавам да те загубя.
Каза ми да тръгна и тръгнах. Каза ми да живея и оживях.
Но съм никой.
Вече не знам дали ходя, дишам или говоря.
Но се радвам, че си щастлива.
Толкова жалък любовник съм.
В Женева съм.
Исках да съм сигурен, преди да ти пиша.
Любовта ми към теб още е силна.
Но аз съм охладнял.
Паджеро отне всичко, което имах.
Но го обичам, защото ме върна към живота.
Не е ли абсурдно да обичаш съперника си?
Пиши ми.
Вали вече седмица и площадите са наводнени.
Почти съм сама, защото Паджело е с пациентите си.
Затварям се в стаята си и се обвивам в дим.
Понякога се смея над глупостите, които правихме,
но после плача.
Вече знам, че ще се обичаме до гроб,
но без страст и отчаяние.
В Париж съм от 12 април.
Две седмици преди да пристигна, всички знаеха за раздялата ни.
Планш и Сандю ме хулят.
Искам да напиша историята ни.
Мисля, че това ще ме спаси.
Когато се срещнахме, не можех да говоря.
Вече мога, но няма кой да ме слуша,
а и аз не съм казал нищо.
Писмата ти ми причиняват болка, но я предпочитам пред всичко друго.
Започнах нов роман. Не е за нас.
В това състояние не мога да пиша за себе си.
Но в книгата си пиши каквото искаш.
Изцяло твоя съм.
Изпращам ти статия от "Ривю".
Надявам се, че ще я одобриш.
Исках да пиша за приятелството ни,
за да млъкнат всички, които казват, че си ме изоставил и погубил. "
Получих статията ти. Наистина още ме обичаш.
Вярвам, усещам я.
Значи е вярно. Има приятелство след любовта.
Кажи на Паджело, че е глупаво да не ми пише.
Нямам вести от Букроан от месеци.
Иди да видиш сина ми и ми кажи как е.
Морис е добре. Ще излезем в неделя.
Ходих в апартамента ти.
Намерих цигари, които си свивала, преди да заминем.
Бяха в една чинийка.
Изпуших ги със смесица от удоволствие и мъка.
Моля те само едно нещо:
да се видим някой ден за час.
Няма да говорим за минало, настояще и бъдеще.
Не използвай Паджело като извинение, за да ми откажеш.
Нека веднъж да страда, както страдам аз.
Умряло е.
Трябва да се върна в Париж. Синът ми има нужда от мен.
Ще дойда с теб.
Алфред... - Да, Алфред.
Върнала се е. Италианецът е с нея.
За бога, намери друга жена!
Трябва да си пръсна мозъка.
Побързай!
Предпочитам мъртвец пред човек, на който му е писнал живота.
Божествено!
Добър ден, мадам Санд.
Нека позная- нов роман.
Не, подарък от Италия.
В знак на помирение ли? Каза, че ще те няма само 3 месеца.
Гатю го няма. Какво да правя?
Виж Дюма или други, но намери материал.
Най-новият брой ли е? - Да.
Трябват ми още 20 страници до довечера.
Описание на пътуването ни до Венеция ще свърши ли работа?
До довечера?
Написано е. Какво ще кажеш за 600 франка?
Нямам избор. - Аз също.
Придобих отвратителния навик да плащам чужди сметки.
Липсвах ли ти? - Да, и не само на мен.
Обществото си отмъщава като разпространява слухове за теб.
Например?
Влязла си в манастир. Избягала си с турчин в Константинопол.
А би трябвало.
Етруска ваза. - Повод за разговор на баловете ти.
Много рисковано.
Кой е италианецът?
Спаси ми живота. - Мислех, че е спасил Алфред.
Има ли значение. Щом си щастлива.
Да речем, че намерих покой.
Виждал ли си го? Как е?
Много зле. Помоли ме да уредя "случайна среща".
Ще получиш 20-те страници до довечера.
Ще ги донеса, когато отивам в града. - Пак ли ни напускаш?
Отивам в Ноан. Не съм виждала децата от месеци.
Какво правиш тук?
Получи ли последното ми писмо?
Защо не ми отговори?
Не прави това. Недей!
Не убивай любовта преди да е изгаснала. Ще отмъсти.
Смей да ми кажеш, че не ме обичаш.
Не ми казвай, че не си била щастлива.
Пусни ме!
Ти ли си?
Тук е добре, нали?
Кажи ми, че не е изгаснала.
Жорж, друг човек съм.
Не съм ревнив. - Аз ще отворя.
Вече не буйствам.
Аз съм нищо.
Без теб съм нищо.
Отвори вратата!
Жорж!
Мамо, чакай! - Какво има?
Моля те. Страх ме е. - От какво, за бога?
Танцувам толкова зле. - Подценяваш се. Типично за теб.
Нека първо някой те покани. - Това не е ли бедната Едмин?
Жалее ли някого? - Търси съпруг за дъщеря си.
Какви са шансовете й? - Баща умрял от холера- не е здрава.
Двама братя писатели- нямат морал.
Не говори добре, няма апетит и зестра.
Защо е тук тогава? Най-добре да се хвърли в морето.
Скъпа, Едмин, колко се радвам да те видя.
Чувствата са взаимни, скъпа моя Шарлот.
Познаваш сина ми Пол. Това е Хермин.
Колко е пораснала! Познаваш приятелката ми Хортенз?
Алфред не можа да дойде. - Как така? Той е тук.
Виж ти! Брат ви е тук.
Извинете, изпуснах си ветрилото.
Простете ми. - Не се притеснявайте.
Моля Ви.
Гърлото Ви ли успокояват?
Успокояват живота ми.
Искате ли едно? Това е опиум.
Благодаря. - Удоволствието е мое.
Тук ли ще танцувате валс?
Всички танцуват тук. Това е скандал.
Хермин, ако някой те покани, бих искала...
Ще ми окажете ли честта да танцувате с мен?
Погледни ги- никакво чувство за равновесие.
Падат навсякъде.
Глупави момичета.
Защо ме доведе тук? - За развлечение.
Със семейството ми? Чудесно!
Забавлявай се. Виж какво ти се предлага.
Млади и богати са. Някои дори са хубавки.
Алфред!
Алфред дьо Мюсе. Айми Далтон.
Приятно ми е. - Преди малко се запознахме.
Г-н дьо Мюсе ми даде опиум.
Обещахте ми валс.
Така ли? - Да.
Алфред може да ме замести. - За мен ще е удоволствие.
Хайде, елате.
Елате, бързо!
Припадна.
Г-це Далтон, ще се омъжите ли за мен?
Събрахме 1000 франка. Ветераните ще са доволни.
Докато те хвалеше, Алфред изпусна най-важното.
Искаше да ме изненада.
Прекрасна е. Покорен съм. Не ревнуваш ли?
Нямаш шанс. Айми е олицетворение на честността.
След ада идва рай.
Тази жена ще страда за деянията си. - Вече страда.
Как така? - Не ти ли казах?
Италианецът...
продавал фалшиви етруски антики, за да плати престоя си във Франция
Хората отиват в затвора за по-малко.
Изпрати го обратно, заради евентуален скандал.
Я, понички. Искате ли?
Веднага се връщам.
Луд е. Виж как е облечен. Прилича на пола.
Такова дете е.
Ще трябва да си много търпелива.
Ще го пазя и от демоните му.
Доходите ми възлизат на 25 000 паунда. Ще подпомогна кариерата му.
Ще открия салон. След 10 години ще е член на Академията.
Жули, съдия-изпълнител ли е идвал? - Много по-лошо, мадам.
Не можах да ги спра.
Полудяха.
Така не е ли по-хубаво? - Виж колко е красиво.
Прилича на турски пазар.
Все едно, че живееш в картина на Делакроа.
Остана едно перде, деца.
Не пипайте пердетата!
Хайде, изправете се.
Вижте на какво приличате. Измийте се!
Морис ти също. Ти си по-голям.
Идеята не беше моя. - Марш! Измий им лицата, Жули!
Сърдиш ли ми се? - Идея на Алфред беше.
Стига си клюкарил! Измийте си ръцете!
Ще ми оставите ли поне килима?
Какво е това? - Корал.
Кой ти го даде?
Тук има един сандък.
Донесох си нещата. Имаш ли нещо против?
24 април 1819 год.
Обичам Бог.
Пред мен има широка безкрайна пътека.
Копнея да тръгна по нея.
Колко годишна беше? - На 15. Исках да стана монахиня.
Така пишат 15-годишните.
Искам да обичам, но без да страдам.
Да обичам вечно и да изричам клетви, които няма да наруша.
Виждаш ли как се променяме.
От Венеция ми писа точно обратното.
Чуй това.
Един ден ще погледнеш назад и като мен ще кажеш:
"Често страдах,
изневеряваха ми,
но обичах"
Живеех аз, а не нереална личност,
сътворена от гордостта ми или от скука.
Прекрасно е. Какво е това?
Партитура на Шуберт, която Лист ми даде.
Кога видя Лист?
Не сме се виждали, това е моя композиция.
Какво говориш? - Музиката е моя.
Не исках да прозвучи като самохвалство.
Значи ме излъга?
Проява на скромност.
Ти не си скромна.
Щом лъжеш без причина
как мога да вярвам, когато казваш, че ме обичаш?
Любовта няма нищо общо с това.
Видя ли го или не?
Кого? - Лист.
Франц, Ференц, Франсоа, както и да се казва.
Не съм. Какво значение има?
Ако не разбираш значението, какво повече да ти кажа.
Истината. - Истината ли?
Истината е, че те обичам, но това е лудост.
Това ме погубва.
Подозрителността ти, ревността и обвиненията, няма ли да имат край?
Ще престана, когато признаеш, че бяхте любовници, докато бях болен.
Нямаш право да искаш това. Остави ме още първия ден във Венеция.
Най-лошото за един мъж било да пътува с болна жена.
Разделихме се първия ден. Какво искаш да знаеш?
Кога за пръв път се целунахме?
Този период от живота ми не те засяга.
Значи не ме обичаш.
Любовниците трябва да си казват всичко.
Изморих се. Лягам си.
Използвай това в някоя от книгите си.
Не, имам нещо по-добро.
"Всички мъже са нечестни,
непостоянни,
фалшиви, празнословни, лицемерни,
горди, страхливи,
долни и сенсуални.
Жените са коварни,
хитри, суетни, любопитни и извратени.
Светът е бездънна клоака,
в която нещастни същества пълзят и се гърчат в купища кал.
Но в света има само едно свещено и възвишено нещо:
съюзът на тези несъвършени и страховити същества."
Къде бяхте?
На цирк. - Гледахме битка.
И слонове. Може ли да вземем едно слонче?
Две. Ще ги сложим в стаята ти.
Плакала ли си?
Тъкмо прочетох новата пиеса на Алфред. - Мислех, че е комедия.
Тъжна комедия, Морис. Като живота.
"Безразсъдна любов" - Вече е: "Не си играй с любовта".
Хайде, време е за вечеря. - Хайде, Морис.
Най-добрата ти пиеса.
Ще бъде поставена, о, извинявай, четена след 100 години.
Използвал си прощалното ми писмо до Паджело.
Сбогували сте се, но не си го напуснала.
Господи, ще закъснеем. Жули!
Не се преобличай. - Не може ли да не излизаме?
Вечеряйте и в леглото. - Има вкусна вечеря.
Това ли ще сложиш? - Да. Не ти ли харесва?
Приличаш на гробарски кон.
Какво да сложа? - Испанския гребен.
Пак ли? Защо толкова го харесваш? - Придава ти вид на фатална жена.
Наистина ли трябва да ходим?
Да. Искам да изляза. Искам да видя хора.
Но най-вече да видят нас. - Да.
Казват, че е свещеник.
Не знаех, че свирят на пиано.
Брат ти обира огризките.
Много справедливо. Аз носех старите му дрехи.
Имам великолепна идея.
Портрета ти от Делакроа за рецензията. - Ще предизвика много шум.
Да не искаш да свършиш като опаковка за пържени картофи?
Ще взема нещо за пиене. - Ще го убедя.
Старото ти увлечение дразни всички. - Ще свикнат.
Мислех, че се зарече да прекъснеш всички връзки.
Не успяхме. Операциите не винаги са успешни.
Жалко за операциите.
И за облога ми, че ще се върне с друга жена. А стана обратното.
Искам да слушам музика.
Не си ми изпращал много ръкописи, откакто се върна.
Чакам разказа ти за Венеция.
Време е пак да започнеш да пишеш, Алфред.
Планш, много си жесток. - Не, не я познавате.
Прибирай се! - Не съм пиян.
Тя е толкова... организирана.
Мереше температурата на единия
и отиваше да стопли другия.
Млъквай! Пиян си.
Италианецът сам се хвалеше.
Може да задоволи повече от един мъж.
Не му обръщай внимание! - Извратена е.
Не, доста ловка е.
Единият отпред, другият отзад.
Не му обръщай внимание!
Прав е, Алфред.
Мюсе!
Не знаех този нов танц.
Не съм и сигурен, че ще танцувам с теб.
Ставай, глупако!
Шегуваш се. Никой не удря паднал човек.
Ще си седя тук. Знаеш, че съм страхливец.
Злонамерен, да, но все пак страхлив.
Ще те убия, Планш.
В книгата си. Свидетелите ще уредят това.
Защо аз да не те убия? - Извини се! Ще приеме.
Никога. Не съм чак такъв страхливец.
Виждаш ли докъде води алкохола? - Трезвен съм.
Добре си се подредил. - Планш, това е лудост.
Трезвен съм. - Мъртво пиян си.
Нека да поговоря с него. Това е абсурд.
Какво става тук?
Опитай се да го вразумиш. Аз не мога.
Забранявам ти да се биеш за честта ми. Отнася се за мен, а не за теб.
Аз ще си уредя сметките.
Просто освобождавам света от един идиот.
Като го убиеш? - Защо не? Ще ти липсва ли?
Престани!
Цяла армия няма да може да убие любовниците ти.
Пак започваш. - Да, пак се започва.
Хубавият лекар и чудотворните му лекове.
Може да е заминал, но пак е с нас.
Тук ти достави удоволствие!
Ето тук! Подарък на раздяла.
Преди беше непоносим, сега си и вулгарен.
Ти си вулгарната. Като романите си.
Намери друга за игричките си.
Аз съм до тук.
Слагаш много лепило. - Остави ме. Работя.
Мамо, подай ми тази папрат.
Бързо! Затворете прозореца!
Мадам, г-н дьо Мюсе.
Пол.
Притеснявам ли Ви? Още е рано.
Не, изобщо не.
Брат ми ме помоли да Ви върна това.
Послуша ни и се усамоти, за да пише.
Мога ли да взема вещите му?
Да не забравим картината. Вярвам, че е у Вас.
Мама много я харесва. - Вземете я още сега.
Не усложнявайте нещата. Няма да е в ничия полза.
Мадам Санд. Искам да се видя с г-н Мюсе.
Не е тук, мадам. Уверявам Ви.
Той ме очаква. - Не настоявайте, мадам!
Алфред!
Защо не отговаряш на писмата ми?
Искам да ти кажа нещо. Отвори!
С риск да те изгубя завинаги,
сега ще ти кажа истината.
Излъгах те, когато бяхме във Венеция.
Щях да ти кажа, ако можеше да слушаш,
но беше толкова болен, че нямаше да го понесеш.
Да, предадох те, любов моя, и те излъгах
и трябваше да умра тогава.
Погледни.
Няма да има такъв шедьовър в литературата.
Всичко от Ламартин е тук.
Но след известно време става досадно.
Видя ли я пак?
Знае ли, че си тук?
Не може вечно да си ядосан. Париж е твърде малък.
Или ще й простиш, или ще я забравиш.
Хората забравят бързо. - Ти не разбираш!
Свърши! Всичко свърши.
С тази книга се сбогувам.
Ще й я занесеш, когато приключа.
Не искам да я виждам отново.
Няма да е лесно за приятелите ти. - Нямам приятели.
Само Татет ми казва истината.
Ще вървим ли още? Краката ми подгизнаха.
Да ти кажа ли една проста истина?
Природата не те вдъхновява. Тя те отегчава.
Не се прави на отшелник. Върни се в Париж.
Когато престана да го обичам, ще си възвърна гордостта.
Помоли го да се видим за последно.
За последно.
Ще му го предадеш ли лично?
Ще започваме ли?
Лакроа, как се справяш със страданието?
Страдам.
Когато утихне, само ме напуска.
Сложи тази.
Страданието е като времето.
Трябва да се обуздае.
Да, оставя белези.
Но те са красиви. Разказват истории.
Готова съм.
Да? - Аз съм, Бюв.
Съжалявам, но съм зает.
Дошъл си за новини ли?
Иска да знае как съм?
Ами, кажи й, че съм добре.
Успявам да оцелея и без нея. - Това е добре.
Щастието ви нямаше да е вечно.
Не сте от една порода.
Книгата добре ли върви?
Почти я завърших.
Защо пишем за хора, които сме обичали?
Да ги увековечим или да ги убием в сърцата си?
Критик като теб трябва да помисли върху този въпрос.
Ти вече му отговори.
Настоя да дойде с мен.
Предполагам, че не искаш да се сбогуваш с нея.
По-разумно е...
Веднага се връщам.
Отиде да я види.
Успокой се. Сбогуват се.
Ще споменат за писмата! - Какви писма?
Пишеше му всеки ден. Ние ги криехме.
Страхуваш ли се от нея?
Не се притеснявай. Няма да споменат писмата.
Откъде знаеш?
Вярвам в гордостта им. Над тези неща са.
Няма от какво вече да се страхуваш.
Виж, просто се сбогува с жена в карета.
За Алфред истинската Жорж е в тези страници.
Посочи ми един автор, който предпочита реалността пред измислицата.
Променила си се.
Подстригала си косата си. Като мадмоазел де ла Мол.
Не ме гледай. Не съм приятна гледка.
Връщам се в Ноан.
Исках да те видя преди да замина.
Влез. Целият си мокър.
Какво гледаш?
Искаш да видиш дали огънят още гори ли?
Знаеш, че е така. Ще гори, докато съм жив.
И това е най-лошото.
Така си отмъщава любовта.
Сбогом, Жорж.
Карай!
Стой настрани. Плашиш ги.
Защо се опитват да ме ужилят?
Не те познават. Миришеш на град.
Исках да те видя след 10-дневно пътуване.
Видя ли? Предупредих те.
Дай да видя.
Готово.
Радвам се да те видя пак. Мина много време.
В провинцията не се ли прегръщате?
Изглеждаш много добре. Сдъвкал си конкурентите си.
Ще сложа малко арника.
Взе ли ги? - Да, ето ги.
Даде ги, но иска да му ги върнеш.
Справедливо е.
Може би сега ще ми кажеш защо ги иска.
Пиша своя версия за нас. Ти ще я публикуваш.
Очаквам я с нетърпение.
Стилът ми се промени.
Още ли е толкова хубав? - Изобщо не е добре.
Опитва се да намери вдъхновение в абсента.
Не, сърцето му страда. - Какво сърце?
Бъди по-благосклонна.
Някои липсват.
Последните.
Дали ги е задържал? - Защо да го прави?
Трудно убедих Пол.
Не беше лесно. С тези две жени и ревнива снаха.
Пол женен ли е? -За Айми Далтон. Не знаеше ли?
Какво става?
Хермин!
Какво се е случило? - Катастрофа.
Ще отида пеша. За 5 мин. ще съм там.
Сигурна ли си? - Искам да го видя насаме.
Поне веднъж бъди мила с него.
Г-н Мюсе. Очаква ме. - Мадам, невъзможно е.
Не и този път.
Не разбирате.
Присъствах на раждането му.
Очакваше го прекрасно бъдеще.
Прощавахме му всичко заради таланта му.
После Ви срещна и вдъхновението му пресъхна.
Днес...
почина.
Предателството Ви го унищожи.
Ето. За това ли дойдохте?
Изобщо ли не ги е чел?
Никога не ги е получавал.
Искам да прочетеш това някой ден и да разбереш колко те обичам.
Сълзите ми подписват писмото.
Някой ден сълзите ти може да капят до моите.
Това е последното.
Мой ред е да напиша истината за нас.
Ти няма да има какво да кажеш.
Не се срамувайте, мадам.
Щеше да е тъжно, ако тук човек не можеше да говори с мъртвите.
Изобщо не ги получи.
Вижте това дърво- изсъхнало е.
Засадете една върба.
Песъчливо е и няма вода.
Ако беше ги получил, щеше ли нещо да се промени?
Да.
Не.
Не знам.
Любовта съществува. Не е илюзия.
Вече съм сигурна.
Човек само трябва да я познае и да се смири пред нея.
Не можахме да разберем това. Гордостта и младостта ни разделиха.
Тогава не знаехме. С времето научихме,
че обичаме само веднъж с цялата си душа.
Днес знам. Обичах него.
Единствено него с цялата си душа.
превод: rburan